Barski ljetopis

Eni Hol (Annie Hall), režija: Vudi Alen
2019-07-28 22:30 UTC | Ljetnja pozornica Doma kulture
Eni Hol (Annie Hall)
režija: Woody Allen
Uloge: Woody Allen, Diane Keaton i Tony Roberts.

Eni Hol (Annie Hall) je romantična komedija iz 1977. koju je režirao Vudi Alen. To je Alenov sedmi dugometražni film i po mnogim kritičarima ujedno i njegov najbolji. Radnja se vrti oko intelektualca/komičara koji depresivan i neuspješan živi u Njujorku. Film je dobio četiri Oskara: Najbolji film, najbolja režija, najbolji scenario, najbolja glavna ženska uloga. Američko udruženje scenarista (WGA) proglasilo je scenario za romantičnu komediju „Eni Hol“ Vudija Alena najsmješnijim scenariom svih vremena.

ALEKSANDAR SINČUK, klavir
2019-07-28 21:30 | Dvorac kralja Nikole
PROGRAM:

Skrjabin – Prelid i nokturno za lijevu ruku
Etida op. 8, No.12
List – Liebestraum
Šopen – Poloneza As-dur
Božić – „Hilandar“
Čajkovski – Svita iz baleta „Krcko Oraščić“ (izbor)
Rahmanjinov – Prelide op. 23, No. 5, op. 32, No. 12, op. 23, No. 2

Aleksandar Sinčuk, pijanista, počeo je intenzivno da nastupa širom Rusije i u inostranstvu još kao student Centralne muzičke škole. Tokom studija na Moskovskom konzervatorijumu pod mentorstvom Valerija Pjasetskog, Sinčuk je postao laureat mnogih prestižnih pijanističkih konkursa. Između ostalih, ističu se Prva nagrada na Međunarodnom konkursu Rahmanjinov u Moskvi i Zlatna medalja na Međunarodnom konkursu Vladimir Horovic u Kijevu.
Nakon uspjeha na IV Međunarodnom konkursu Rahmanjinov, Sinčuk uspješno debituje i u Karnegi Holu 2009. godine. Danas se njegovi nastupi održavaju u značajnim koncertnim dvoranama širom Rusije, kao što su Velika sala Moskovskog konzervatorijuma, Dvorana Međunarodnog doma muzike Svetlanov u Moskvi, Koncertna sala Marijinskog teatra, a aktivno nastupa širom Evrope, SAD, Portoriku, Turskoj, Kini i Južnoj Koreji.
Gost je brojnih festivala klasične muzike kao što su Međunarodni festival „Lica savremenog pijanizma“ u Sankt Peterburgu, Ohridsko ljeto, Bemus, Moskovski muzički festival mladih, Piano Follies u Francuskoj, Kineski međunarodni pijanistički festival, Muzički festival u Bratislavi, Evropski muzički festival u Bugarskoj itd. Februara 2017. godine učestvovao je na ceremoniji zatvaranja III Zimskih svjetskih vojnih igara u Sočiju.
Sinčuk sarađuje sa brojnim ruskim i međunarodnim simfonijskim orkestrima, uključujući Orkestar Marijinski, Nacionalni filharmonijski orkestar Rusije, Simfonijski orkestar Moskve „Ruska filharmonija“, Brandenburški državni orkestar iz Frankfurta, Sofijska nacionalna filharmonija i nastupa sa proslavljenim dirigentima kao što su Vladimir Spivakov, Dmitrij Jurovski, Valerij Gergijev, Vjačeslav Ređa, Đorđe Pavlović, Dmitrij Vasilijev, Feliks Korobov, Fabio Mastranđelo, Nikolaj Đađura, Aleksej Kornijenko, Anatolij Levin, Valerij Poljanski, Maksim Eškenazi, Uroš Lajovic, Hovard Grifits itd.
Od 2014. godine se bavi pedagoškim radom. Godine 2015/2016. radio je kao asistent na Državnom moskovskom konzervatorijumu Čajkovski. Pored toga, redovno održava majstorske kurseve u Evropi, Americi i Aziji.
Solistički album Aleksandra Sinčuka koji sadrži remek-djela ruskih kompozitora Čajkovskog, Skrjabina i Rahmanjinova snimljen je u Velikoj sali Moskovskog konzervatorijuma, a izdao ga je Classical Records 2014. godine.

Kraljevsko pozorište „Zetski dom“ na Cetinju: „KAPITAL“, režija: Andraš Urban
2019-07-27 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
Kraljevsko pozorište „Zetski dom“ na Cetinju
Karl Marks
„KAPITAL“
Režija: Andraš Urban

Dramatizacija: Vedrana Božinović
Adaptacija i vizuelni identitet: Andraš Urban
Muzika: Irena Popović Dragović
Kostimografija: Lina Leković
Izrada maski: Marko Petrović Njegoš
Fotografija: Duško Miljanić
Asistenti na projektu: Jelena Odalović i Minja Novaković
Organizacija: Đorđije Radoičić
Muzičari: Milivoje Pićurić, klavir; Jovan Bjelica, gitara; Blažo Tatar, bubnjevi i Vedran Zeković, bas gitara.

Igraju: Jelena Laban, Jelena Šestović, Stevan Vuković i Pavle Perović, studenti FDU Cetinje, iz klase profesora Branislava Mićunovića.

Riječ reditelja:
„Mi smo krenuli od „Kapitala“ sa izrazitim ciljem da pojasnimo određene termine i pojmove, da ne govorimo više u vazduh, već da nam bude jasno o čemu govorimo, da odredimo taj prostor, koji bi nazvali nekim našim životom u savremenom svijetu. Čovjek se bavi preispitivanjem, ne lokalno, već u vremenu u kom postojimo. Stvarnost je samo inspiracija. Smisao svake umjetnosti je da dovodimo u pitanje sebe i određene pojmove. Predstava govori o brutalnim stvarima. Ekonomisti kažu da kapitalizam nije dobar, ali da ne postoji bolji sistem. Mi nismo naučno društvo koje nalazi rješenja, ali baš kada dovodimo u pitanje neke stavove dolazimo do istine. Ovo nije priča o Jugoslaviji. Ta priča se, kao i ona iz 1918, 1945. završila u krvi. Mi to stalno imamo u istoriji. To je lažni mit Balkana, biću intiman, toga mi je dosta. Mi se mažemo tom krvlju kao da je to naš folklor. Prihvatamo demagoške neistine koje nam se plasiraju kao fundamentalnu istinu. To se čini uglavnom na račun ugroženosti.“
Andraš Urban
Riječ dramaturškinje:
„Teško je transponovati roman na scenu, a „Kapital“, činilo mi se gotovo nemoguće, jer je to jedno zamršeno klupko raznoraznih pojmova, od ekonomske do društvene teorije i treba naći nit, koju će čovjek povući, ali tako da se sve razmrsi. Mnogo niti sam vukla, ali zapravo sam uvijek znala – treba krenuti od toga – „A gdje je tu čovjek?“ … Marks piše o tome, u svakom poglavlju, bilo da piše o radu, novcu, akumulaciji, ispod tih zamršenih redova i brojki, pita – „Gdje je čovjek?“ Postavljam to pitanje od devedesetih. Pola svog života živim u društvu za koje kažu da se zove tranzicija, u njoj smo zarobljeni. Gdje je čovjek u Crnoj Gori? Radimo u ovoj zemlji. Šta se dešava sa ovim mladim ljudima? Oni nisu živjeli u socijalizmu. Mi jesmo. Socijalizam smo srušili nacionalizmom. Prvobitna akumulacija kapitala desila se kada smo ubijedili ljude da će im biti bolje, ako se vratimo unazad. Mi klizimo unazad. Ova predstava postavlja i pitanje – Gdje ćemo se zaustaviti? Vedrana Božinović

O reditelju:
Andraš Urban je rođen 1970. u Senti. Sa sedamnaest godina, formira samostalnu pozorišnu i književnu radionicu, u kojoj radi kao autor, reditelj i glumac. Nakon izvjesnog vremena, formira pozorišnu trupu „Aiowa“, koja je teatar tretirala kao specifičnu, ali ipak sveumjetničku ideološku akciju. Na novosadskoj Akademiji umjetnosti, studira filmsku i pozorišnu režiju. Istovremeno je kao reditelj angažovan u subotičkom Narodnom pozorištu. Sredinom devedesetih, napušta studije, rad u pozorištu i godinama živi povučeno. Režiju diplomira 2000. godine, u klasi prof. Vlatka Gilića i Bora Draškovića, i nastavlja intenzivan rad u pozorištu. Uz podršku segedinskog MASZK-a i vlastitog ansambla stvara i „nezavisne“ pozorišne predstave. Od 2005. godine direktor je Mađarskog gradskog pozorišta „Deže Kostolanji“ u Subotici. Osnivač je internacionalnog pozorišnog festivala „Desiré Central Station“. Radi u Novom Sadu i Subotici, vodi umjetničke radionice u Rumuniji, odlazi na studijsko putovanje u Japan. Režirao je predstave u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, Segedinu, Bitolju, Ljubljani, Berlinu, Klužu, Varni. Ukupno, četrdesetak profesionalnih režija. Pozorište percipira kao prosvijetljeni prostor, ponekad provokativne akcije, gdje se misli, govori i organizuje specifičan vid umjetničke stvarnosti. Predstava je za njega komunikacija, i druga stvarnost, koja postoji za sebe, ali nastaje u odnosu izvođača, izvođene stvarnosti i gledaoca. Režiju ostvaruje preko interaktivne komunikacije s glumcem. Nosilac je odlikovanja, nagrada „Jasai Mari“ (Najprestižnija nagrada za pozorišnu umjetnost Republike Mađarske), nagrada „Joakim Vujić“, „Pro urbe“ grada Subotice, „Pro urbe“ grada Senta, za Paralelnu umjetnost (Mediawave). Njegove režije i predstave su nagrađivane na festivalima: „Profesionalna pozorišta Vojvodine“, „Sterija“, „Infant“, „Joakimfest“, „Tvrđava fest“, „Teatarfest“, „Festival alternativnih pozorišta Republike Mađarske“, „Festival mađarskih pozorišta“, „MOT“.

Performans: „PILKO PILKO“, Njemačka (3+)
2019-07-25 21:30 | Šetalište kod kafea Planet
O performansu:
„Pilko Pilko“ stvara nove i iznenađujuće cirkusne forme koristeći različite tehnike žongliranja, partnerski ples, komediju, mimiku, magiju i druge tajne sastojke. Njihov stav prema performansu je prilagodljiv; oni nastoje da žive u trenutku i da ostanu spremni na sve.
S naglaskom na komunikaciju i razgovor, njihov visok nivo vještina zadržan je u službi međusobne razmjene ideja, a njihov interes za publiku i okruženje jednako je važan kao i pažnja koju primaju.

„ANTIVARI POP - ROCK“
2019-07-24 21:30 | Šetalište kod Marine
Trideset drugo izdanje “Barskog ljetopisa” obilježiće prva festivalska muzička produkcija- koncert „Antivari Pop – Rock“.
Riječ je o spektakularnom nastupu tokom kojeg će vokalno-instrumentalni sastav “Antivari” koji čine barski kamerni hor “Antivari musica”, pod dirigentskom palicom mr Mira Kruščića i rock bend uz pratnju istaknutih solista predstaviti repertoar evergreen pjesama domaće i strane pop i rock muzike.
Tokom cjelovečernjeg koncerta, ovaj šezdesetočlani sastav izvešće neke od najpoznatijih pjesama “Bijelog dugmeta”, “Riblje čorbe”, “Bajage i instruktora”, “EKV-a”, grupe “Queen” kao i pjesme poznatih pop izvođača.

Beogradsko dramsko pozorište i „Beo Art“: „ROMAN O LONDONU“, režija: Ana Đorđević
2019-07-23 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
Beogradsko dramsko pozorište i „Beo Art“
Miloš Crnjanski
„ROMAN O LONDONU“
Režija, dramatizacija i izbor muzike: Ana Đorđević
Scenografija: Jasmina Holbus
Kostimografija: Adrijana Pajić
Scenski govor: Dijana Marković
Vođa projekta: Srđan Obrenović
Fotografije: Marija Ivanišević

Igraju: Milan Marić, Milica Zarić, Ljubinka Klarić, Milan Čučilović, Ivana Nikolić,Dragiša Milojković, Branko Cvejić i Aleksandar Vučković

O DJELU:
Zasnovan na ličnom iskustvu pisca, „Roman o Londonu“ Miloša Crnjanskog je priča o tegobnom životu emigranata u tuđini. Prati život dvoje izbjeglih Rusa, bračnog para, koji u Londonu u godinama poslije Drugog svjetskog rata, jedva sastavlja kraj sa krajem u nepoznatom, negostoljubivom, stranom gradu… Ima li mjesta sreći u posljeratnom svijetu u kome nema prijatelja, već samo poznanika i prolaznika, u kome je, čak i u gomili, svako sam… Trošni i memljivi londonski stančići i sobičci slika su puste duše emigranata, bračnih parova poput Rjepnina i Nađe, u kojima u tišini i nemaštini, životare uz bolna sjećanja, osjećaje nepripadanja, izgnanosti, neuklopljenosti i strepnje. Kakva je to egzistencija u kojoj vam, osim golog života, nedostaje sve: otadžbina, prijatelji, porodica, pa čak i oni koji su neposredno pored vas?

O PREDSTAVI:
„Iako ne može da se kaže da stvaralaštvo M. Crnjanskog nije bilo prisutno na srpskim scenama u proteklih petnaest godina, sigurno je da, s obzirom na značaj i obim njegovog opusa, niko ne može da tvrdi da ga je bilo previše, pa čak ni dovoljno. Od pozorišnih institucija i umetnika koji se, u estetskom pristupu, prvenstveno oslanjaju na literarna ostvarenja kao polazišnu tačku u radu na predstavama, očekuje se da svoj izbor baziraju na najvišim dometima te literature, a posebno se to odnosi na ona literarna ostvarenja koja dolaze od domaćih autora svetskog nivoa. Među njih, bez sumnje, spada Miloš Crnjanski, za kog je Ivo Andrić izjavio da je „jedini rođeni pisac među nama“.
Naravno, koliko je pojedino literarno delo značajno u direktnoj je vezi sa tim koliko situaciono i tematski ima dodirnih tačaka sa najvažnijim društvenim problemima.. „Roman o Londonu“ nedvosmisleno govori o poziciji emigranta u stranoj sredini, o razlozima za emigraciju, i emotivnoj, duhovnoj i egzistencijalnoj borbi koju vodi sa sobom i sa drugima, osoba naterana na život van svoje zemlje. Dileme i krize koje preživljavaju mnogobrojni naši sunarodnici u emigraciji ne razlikuju se od sudbine Rjepnina i njegove supruge Nađe, glavnih likova u romanu Crnjanskog. Kako je i sam Crnjanski bio emigrant, a „Roman o Londonu“ ima delimično autobiografski osnov, snaga i preciznost s kojim su u njemu izražena stanja su fascinantni. Teško da postoji literarno delo koje nadahnutije govori o životu u stranoj zemlji, o čežnji za sopstvenom, i očajanju usled saznanja da je život u njoj ultimativno nemoguć. Kada se razmišlja o najizraženijim društvenim problemima koji su potresali i potresaju ovu sredinu dve decenije unazad, „Roman o Londonu“ se nameće kao jedno od onih dela koja ih definišu na mnogo različitih načina i nivoa.
Ideja za koju želimo da bude u osnovi svakog elementa predstave, od dramatizacije do njenog vizuelnog dela, i koja će objedinjavati sve njih, i preko njih dejstvovati na publiku je ta da, ma koliko uslovi života bili surovi, razarajući po golu egzistenciju i po duševno zdravlje, čovek može i mora da zadrži dostojanstvo i pravičnost spram sveta u kome živi, i ljubav prema ljudima uopšte, najdaljem koliko i najbližem. To se posebno odnosi na ljubav prema sopstvenoj zemlji, koja ne zavisi od njenog političkog uređenja, a ne znači ni mržnju prema drugim zemljama. Ostati nepokolebljivo objektivan, odmeren, protivan svakom revanšizmu, mržnji i nasilju, u odnosu na svoj narod, ali i druge narode, ostati nepotkupljiv i kada si gladan, ne izdajući ni za jotu uverenja svog srca i logičnog uma, neophodno je da bi život, koji je u svojoj pojavnosti nemilosrdno promenljiv, imao trajni, neuništivi smisao, svoju kičmu, koja je nesalomiva.“
Ana Đorđević, reditelj i autor dramatizacije

O REDITELJU:
Ana Đorđević (1977) je završila pozorišnu i radio-režiju na Fakultetu dramskih umjetnosti u Beogradu. Režirala je predstave u Beogradu, Novom Sadu, Skoplju, Podgorici, Subotici, Somboru, Banja Luci, Kruševcu, Vranju, Nišu. Autor je ili ko-autor većeg broja dramatizacija i autorskih tekstova koje je režirala. Dobitnik je više domaćih i regionalnih priznanja.
Značajnije režije: Kiš/Baletić/Đorđević „Red vožnje Andreasa Sama“ (JDP, 2005), Ž. B. Molijer „Don Žuan“ (BITEF teatar, 2005), Đ. Bokačo „Dekameron“ (Večernja scena pozorišta „Boško Buha“, 2006), L. Lazarević „Švabica“ (JDP, 2009), F. M. Dostojevski „Zapisi iz podzemlja“ (JDP, 2010), N. V. Gogolj „Ženidba“ (NP Sombor, 2010), Petar Mihajlović „Radnička hronika“ (NP Republike Srpske, Banja Luka, 2010), Ana Đorđević „Đakon“ (SNP Novi Sad, 2013), Ana Đorđević „Četrnaesta“ (NP Republike Srpske, Banja Luka, 2013), V. Šekspir „Mnogo vike ni oko čega“ (NP Sombor, 2015), Stojan Srdić „Moje dete“ (BDP, 2016), M. Krleža „U agoniji“ („BeoArt“ i JDP, 2016), N. V. Gogolj „Mrtve duše“ (NP Niš, 2017), Ana Đorđević „Anika i njena vremena“ („BeoArt“ i SNP, 2017), Ana Đorđević „Crne kraljice“ (Drama na mađarskom jeziku, NP Subotica, 2017).

Katarina Sarić: „SVEJADNO MI JE I OSTALE DIJAGNOZE SOCIJALE“
2019-07-22 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Katarina Sarić: „SVEJADNO MI JE I OSTALE DIJAGNOZE SOCIJALE“, zbirka poezije
Moderator: Marija Krivokapić
O autorki:
Katarina Sarić rođena 1976. godine, crnogorska je pjesnikinja srednje generacije. Na Filozofskom fakultetu u Nikšiću, diplomirala je najprije maternji jezik i južnoslovenske književnosti a potom i filozofiju. U Podgorici, na Fakultetu političkih nauka, magistrirala je socijalnu politiku i socijalni rad.
Do sada je objavila tri romana: „S one strane svjetlosti“, „Nađa uspori, zgazićeš pticu“, koji je ujedno i drugoplasirani na konkursu atinske izdavačke kuće „Monoceros books“ za balkansko područje, 2014. godine, i „Amputirani“, kao i roman-putopis pod nazivom „Moja Indija, OM journay“. Pored ovoga, objavila je i filozofsko-fragmentarnu trilogiju „Caligat in Sole“, zbirku priča pod nazivom „Akutna ženska sedmica“ te zbirke poezije „G-đice Teatralne“ i „SvejAdno mi je i ostale dijagnoze socijale“.
Sarić piše socijalno angažovanu poeziju, prozu i esejistiku namijenjenu za izvođačke performanse. Do sada je nastupala je na mnogim regionalnim festivalima od „Trga pjesnika“, „Grad – Teatra“, „Barskog ljetopisa“ do Sarajevske zime „Buka i bijes“, „Festivala Gornji-grad“ Zagreb, „Orfej na Dunavu“ Domus „Viminacijum“ itd.
Tekstovi su joj zastupljeni na svim važnijim portalima u regionu kao što su Buka, Lupiga, Strane, Hiperboreja – kulturna čitanka, Prometej, Abeceda nezavisne kulture, kao i u brojnim časopisima, zbornicima i antologijama poput „Književnost i jezik“, „Minervinim tragom“ – antologija crnogorskog ženskog proznog stvaralaštva, „Personalni karusel – šizofrena zbirka“, „Europski glasnik“, „Riječ“ Brčko, „Akt“ Valjevo, „Književne vertikale“, „Avangrad“, „Anima-art“, „Libartes“, „Kult“, „Krik“, „Bundolo“, „Balkan poetry today“, „Kvaka“, „Ars“, „Branuvanja“ Struga itd. U prevodu na engleski jezik, poezija joj je objavljivana na platformama Vox poetika, Versifi community, međunarodnoj antologiji novih glasova „East meet West Anthology“ editor Sunita Paul India, 2018. „Epoque press“, Brighton i Cheltenham UK u seriji „Ezine Edition“ 2018. „United P. C. publisher“ Great Britain, Amazon i Waterstones, iste godine.
Izbor iz političko-erotske poezije objavljuje u specijalnoj izdavačkoj kući za avangardna i ekscentrična djela svjetskih umjetnika „Black Scat Books“ u Kaliforniji. Izborom iz socijalne poezije uvrštena je u ediciju „Artifact Nouveau“ 2019. kao materijal za čitanje na seminarima i kursevima Delta Koledža, okrug San Joaquin, Kalifornija.

O djelu:
Knjiga Katarine Sarić ,,SvejAdno mi je i ostale dijagnoze socijale“ društveno je angažovana poezija, prevashodno narativna, s dramskim elementima, namijenjena za performanse i scenu prije nego li tradicionalno čitanje.
Riječ kritike:
,,U radu Katarine Sarić prepoznaju se četiri konteksta u kojim se pozicionira savremena crnogorska žena: kontekst amputiranosti, kontekst modernosti, kontekst doma i kontekst autorstva. Ovi konteksti značajno su magnetizovani figurom muškarca, oca, brata, sina, vođe, preostalom iz tradicionalne patrijarhalne kulture, no neprilagođenom kako post-komunističkom haosu vrijednosti, tako ni savremenoj globalnoj situaciji koja neprestano podriva ustanovljena značenja…“
dr Marija Krivokapić

„Barski ljetopis“ i Gradsko pozorište Podgorica: „DON KIHOT“, režija: Andraš Urban
2019-07-22 21:30, 2019-07-21 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
„Barski ljetopis“ i Gradsko pozorište Podgorica
Migel de Servantes
„DON KIHOT“
Režija: Andraš Urban
Tekst: Vedrana Božinović
Muzika: Irena Popović Dragović
Scenorafija: Smiljka Šeparović Radonjić
Kostimografija: Lina Leković
Igraju: Branka Femić Šćekić, Kristina Obradović, Branka Stanić, Jelena Simić, Sanja Popović, Vanja Jovićević i Anđelija Rondović.

Riječ reditelja:
Neću da radim folirantsku predstavu. Da. Radim samo jednu. Ovu. Kao da je poslednja. Svaka je donkihotovsko ludilo. Borba na život i smrt. Pa svojevrsno ludilo. Nemoćni smo pred zlom. Kompromisni smo. Palićemo i knjige. A na početku smo samo hteli miran život. U biti. Borba za ideale postane samo budalaština iz mladosti. Krizis adolescensis. Svi nas ubeđuju da su to samo vetrenjače… da je pozorište samo ono sto oni razumeju, samo ono sto oni umeju da rade. Sedam žena. Sedam glumica koje biju svoju bitku malo duže od sat vremena. Izgaraju na sceni. I 7 mikrofona. Opet. Da. Znači da vama ipak samo ostaje da se udobno namestite na vašim stolicama, i prepustite se predstavi.
Andraš Urban
Riječ autorke teksta:
Don Kihot je klasika.
Ovo je rečenica koja će na ovaj ili onaj način nekoliko puta biti izgovorena u predstavi. I to jeste tako. „Najprevođenije djelo nakon Biblije“, roman koji se proglašava začetnikom savremenog romana, lik koji je postao simbolom, arhetipom, vjerovatno najpoznatiji lutajući vitez svih vremena – samo je početak onoga što se kao teret svali na svakoga ko krene u dramsku borbu sa Don Kihotom. Servantes je veliki pisac i „Don Kihot“ je, nesumnjivo, veliko djelo, ali čvrsto vjerujem u to da posao pozorišta nije da nam velika djela lijepo pročita sa scene. Pozorište je umjetnost za sebe. Nikako samo ilustracija književnosti, ma kako ona genijalna bila. Zato ova predstava nije namijenjena srednjoškolcima koji se teško probijaju kroz školsku lektiru. Nije, u slučaju da žele da im se prepriča fabula. I svakako jeste i njima, ali i svima onima koji žele da se zajedno sa nama zapitaju – šta znači potraga za idealima danas. U kakvom društvu živimo, kakvom težimo i da li je idealno društvo, čak i ako ga dosegnemo, zaista po našim mjerilima. Nas, Balkanaca, koji cijene činjenicu da ne mora sve uvijek po zakonu, nego postoji i nešto što je stvar dogovora.
Pa makar se to ticalo i zakona koje smo sami donijeli.
Servantes piše roman koji je zabavna i duhovita pustolovina. Ali je i kritika književnosti, pozorišta, drame (Servantes je bio dramaturg i dramski pisac), religije, čak i odnosa prema ženama… Iako se opšte znanje o Don Kihotu zaustavlja na vjetrenjačama, u romanu se jasno progovara o idealu države, društva, ljubavi i umjetnosti. Time smo se bavili.
Naši lutajući vitezovi su viteškinje. Rogobatan termin. Ali gender ispravan, te potpuno u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova u Crnoj Gori koji diskriminacijom smatra, da parafraziram, čak i jezičku upotrebu muškog roda kao generički neutralnog kada se govori o različitim rodovima. No, zakoni su jedno. A praksa je, rekoh, gotovo uvijek, nešto sasvim drugo.
Ovo nije priča o ženama. Ovo je priča o društvu. Jer su i žene i muškarci plod društvenih zakonitosti i posljedica odnosa koji se njeguju kao tradicija, očuvanje reda ili, što je možda i najvažnije – obraza. Ovo nije samo ženska priča, ali jeste priča koju pričaju žene. Iz svoje vizure. One progovaraju o svojim, tim strašnim i nerazumnim, „ženskim pravima“. A samo onaj koji ne sluša ili neće da sluša neće shvatiti kako su to uvijek i samo prava svakog čovjeka.
Ako više iko ima snage i volje da se za prava bori. Jer, „ovo je loše vrijeme za lutajuće vitezove“.
Juriš na vjetrenjače.
Vedrana Božinović

O reditelju:
Andraš Urban je rođen 1970. u Senti. Sa sedamnaest godina, formira samostalnu pozorišnu i književnu radionicu, u kojoj radi kao autor, reditelj i glumac. Nakon izvjesnog vremena, formira pozorišnu trupu „Aiowa“, koja je teatar tretira kao specifičnu, ali ipak sveumjetničku ideološku akciju. Na novosadskoj Akademiji umjetnosti, studira filmsku i pozorišnu režiju. Istovremeno je kao reditelj angažovan u subotičkom Narodnom pozorištu. Sredinom devedesetih, napušta studije, rad u pozorištu i godinama živi povučeno. Režiju diplomira 2000. godine, u klasi prof. Vlatka Gilića i Bora Draškovića, i nastavlja intenzivan rad u pozorištu. Uz podršku segedinskog MASZKa, i vlastitog ansambla stvara i „nezavisne“ pozorišne predstave. Od 2005. godine direktor je Mađarskog gradskog pozorišta „Deže Kostolanji“ u Subotici. Osnivač je internacionalnog pozorišnog festivala „Desiré Central Station“. Radi u Novom Sadu i Subotici, vodi umjetničke radionice u Rumuniji, odlazi na studijsko putovanje u Japan. Režirao je predstave u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, Segedinu, Bitolju, Ljubljani, Berlinu, Klužu, Varni. Ukupno, četrdesetak profesionalnih režija. Pozorište percipira kao na prosvijetljeni prostor, ponekad provokativne akcije, gdje se misli, govori i organizuje specifičan vid umjetničke stvarnosti. Predstava je za njega komunikacija, i druga stvarnost, koja postoji za sebe, ali nastaje u odnosu izvođača, izvođene stvarnosti i gledaoca. Režiju ostvaruje preko interaktivne komunikacije s glumcem. Nosilac je odlikovanja, nagrada „Jasai Mari“ (Najprestižnija nagrada za pozorišnu umjetnost Republike Mađarske), nagrada „Joakim Vujić“, „Pro urbe“ grada Subotice, „Pro urbe“ grada Senta, za Paralelnu umjetnost (Mediawave). Njegove režije i predstave su nagrađivane na festivalima: „Profesionalna pozorišta Vojvodine“, „Sterija“, „Infant“, „Joakimfest“, „Tvrđava fest“, „Teatarfest“, „Festival alternativnih pozorišta Republike Mađarske“, „Festival mađarskih pozorišta“, „MOT“.

Početak škole mozaika Petra Vujoševića
2019-07-22 09:00 | Stari Bar – amfiteatar
O školi i autoru:
Ljetnja škola mozaika održava se već šest godina za redom i uvijek okupi veliki broj polaznika, kako djece, tako i odraslih. Tokom ovogodišnjeg izdanja Festivala trajaće od 22. jula do 5. avgusta kada će biti organizovana završna izložba radova.
Autor i osnivač Ljetnje škole mozaika je Petar Vujošević, magistar slikarstva. Za njenu organizaciju i rad, 2015. godine je dobio Nagradu ulupuds-a za najuspješnijeg likovnog pedagoga na 50. Dečjem oktobarskom salonu, održanom u Muzeju primenjenih umetnosti u Beogradu. Takođe, autor je i više projekata koji su realizovani u Baru u sklopu Barskog ljetopisa: Kamen je znamen (2000), Legenda o gvožđu (2001), Da, voda(2002.) i Jedan drugi svijet (2004). Osnivač je i autor Beogradskog festivala mozaika (2016) kao i Festivala umjetnosti Virski (Bar -Virpazar, 2015. i 2016). Održao je brojna predavanja i vodio veliki broj radionica mozaika: Ljetnja škola mozaika (Stari grad, Bar, 2015/2014/2013), Ljetnja škola mozaika (Arheološki muzej – Muzeji i galerije Budva, 2015), Kurs mozaika (Galerija V. A. Leković, Bar, 2013), Radionica mozaika za decu (Muzej primenjenih umetnosti, Beograd, 2013), XI Međunarodni umetnički kamp, radionica mozaika sa grupom Ametist (Trstenik, 2011), Letnja radionica mozaika za djecu (Kalemegdanska tvrđava, Beograd, 2009), Radionica mozaika u okviru manifestacije Noć muzeja, (Kalemegdanska tvrđava, 2009), Ljetnja škola keramike (Stari grad Bar, 2006), Radionica mozaičkih tehnika, grupa Ametist (galerija Stara kapetanija, Zemun, 2004), Tribina Savremeni materijali u livenju mozaičkih kompozicija (galerija SULUJ, Beograd, 2004), Tribina Mozaik nekad i sad (galerija V. A. Leković, Bar, 2002).

Varljivo sunce (Утомлённые солнцем), režija: Nikita Mihalkov
2019-07-21 22:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
Varljivo sunce (Утомлённые солнцем)
režija: Nikita Mihalkov
Uloge: Nikita Mihalkov, Ingeborga Dapkunaite i Oleg Menshikov
Varljivo sunce (Утомлённые солнцем) je film iz 1994.godine koji obrađuje napetu atmosferu za vrijeme Staljinovih čistki. Sergej Kotov je ostareli pukovnik sovjetske crvene armije koga u njegovom rodnom mjestu posjećuje agent političke policije.
Ovaj film predstavlja najviši domet talenta Nikite Mihalkova. To je prepoznao i žiri Festivala u Kanu na kojem je film osvojio Grand-Prix, kao i Američka filmska akademija koja mu je dodijelila nagradu Oskar u kategoriji najbolji strani film. Britanski dramaturg Peter Flannery je po motivima „Varljivog sunca“ napisao pozorišni komad koji je 2009. premijerno izveden u Londonu.

Vesna Pisarović: „THE GREAT YUGOSLAV SINGBOOK"
2019-07-21 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Projekat „The great Yugoslav singbook” / „Naša velika Pjesmarica“ specifičan je i nadasve originalan osvrt na nasljeđe bivše jugoslovenske zabavne muzike iz razdoblja od pedesetih do sedamdesetih godina. Srceparajuće balade u big-band aranžmanima i laki evrovizijski hitovi, francuske šansone i italijanski šlageri u prepjevima, maštovite twist melodije i pastoralne rock scene, sving plesači i neizbježni južnoamerički ritmovi Mediterana – Vesna Pisarović i njeni muzički partneri sve to podvrgavaju minucioznom postupku dekonstrukcije: ogoljavajući i rastavljajući, izokrećući i manipulišući, te ponovo sastavljajući u ekscentričnu muzičku montažu.
U tom smislu, umjesto nostalgijske čežnje za starim, ono što nam još jedan plod Vesninog zaokreta džezu pruža, zapravo je posebno kreativan odnos prema prošlosti. Njen neobičan glas i muzički izraz nekih od slavnih svjetskih džez imena, kao što su Zeno de Rossi na bubnjevima, Romano Todesco na kontrabasu te Giorgio Pacorig na klaviru, tako aktualizuju kolekciju nemogućih „standarda“ – koji više nisu stvar zabavne muzike – već su osnova i preduslov za džez improvizaciju i eksperimentisanje: za igru između forme i neformalnog, između melodičnog i disonantnog, između autentičnog i hibridnog.
Vesna Pisarović (1978) renomirana je hrvatska pjevačica koju do džeza vodi neobičan put uz radikalan zaokret u muzičkom izrazu. Nakon dugogodišnje istaknute karijere u popularnoj muzici u Hrvatskoj i drugim zemljama bivše Jugoslavije, 2012. godine objavljuje svoj džez prvijenac „With Suspicious Minds“ pri čuvenoj berlinskoj avangardnoj etiketi „Jazzwerkstatt“. Trenutno živi i radi u Berlinu, sarađujući sa brojnim muzičarima kao što su Greg Cohen, Tony Buck, Chris Abrahams, Chris Dahlgren, John Betsch, Gerhard Gschlößl, Steve Heather, Clayton Thomas, Wolfgang Schmidtke, Martin Sasse te Frederick Köster.
Zeno de Rossi (1970) nezaobilazno je ime mlađe generacije italijanske džez scene, poznat po saradnji s nizom svjetskih muzičara kao što su Chris Speed, Dave Douglas, Cuong Vu, Mike Patton, Briggan Krauss, Anthony Coleman, Marc Ribot, Steven Bernstein, Josh Roseman, Kurt Rosenwinkel te Jamie Saft. Slovi kao bubnjar nevjerovatnog muzičkog senzibiliteta i lakoće snalaženja u veoma raznolikim muzičkim žanrovima, od džeza do improvizovane muzike.
Giorgio Pacorig (1970) etablirano je ime italijanske avangardne džez scene. Kao vrsni pijanista sarađuje s nebrojenim svjetskim muzičarima, poput Tristana Honsingera, Gianluigija Trovesija, Giancarla Schiaffinija, Antonella Salisa, Daniele D’Agara, Massima De Mattija, Marc Ribota, Jessice Lurie, Cuong Vua i mnogih drugih.
Romano Todesco (1958) italijanski je muzičar, multiinstrumentalista koji zauzima posebno mjesto na muzičkoj sceni gdje se prepliću žanrovi džez, klasične i etno muzike, rock-a ili slobodne improvizacije. Od muzičara s kojim je surađivao treba istaći su imena poput Flavija Boltra, Lugija Bonafedea, Brune Cassellija, Tonyija Scotta, Cuong Vua, Stevea Guta, Tom Kirka i mnogi drugi. Osim samog umijeća sviranja nekoliko instrumenata ono što ga dodatno ističe jeste nevjerovatna lakoća i preciznost prelaska s jednog instrumenta na drugi. Instrumenti na kojima najčešće muzicira su kontrabas i harmonika.

„Barski ljetopis“ i Gradsko pozorište Podgorica: „DON KIHOT“, režija: Andraš Urban (PREMIJERA sa pozivnicom)
2019-07-20 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
„Barski ljetopis“ i Gradsko pozorište Podgorica
Inspirisano istoimenim romanom Migela de Servantesa
„DON KIHOT“
Režija: Andraš Urban
Tekst: Vedrana Božinović
Muzika: Irena Popović Dragović
Scenorafija: Smiljka Šeparović Radonjić
Kostimografija: Lina Leković
Igraju: Branka Femić Šćekić, Kristina Obradović, Branka Stanić, Jelena Simić, Sanja Popović, Vanja Jovićević i Anđelija Rondović.

Riječ reditelja:
Neću da radim folirantsku predstavu. Da. Radim samo jednu. Ovu. Kao da je poslednja. Svaka je donkihotovsko ludilo. Borba na život i smrt. Pa svojevrsno ludilo. Nemoćni smo pred zlom. Kompromisni smo. Palićemo i knjige. A na početku smo samo hteli miran život. U biti. Borba za ideale postane samo budalaština iz mladosti. Krizis adolescensis. Svi nas ubeđuju da su to samo vetrenjače… da je pozorište samo ono sto oni razumeju, samo ono sto oni umeju da rade. Sedam žena. Sedam glumica koje biju svoju bitku malo duže od sat vremena. Izgaraju na sceni. I 7 mikrofona. Opet. Da. Znači da vama ipak samo ostaje da se udobno namestite na vašim stolicama, i prepustite se predstavi.
Andraš Urban
Riječ autorke teksta:
Don Kihot je klasika.
Ovo je rečenica koja će na ovaj ili onaj način nekoliko puta biti izgovorena u predstavi. I to jeste tako. „Najprevođenije djelo nakon Biblije“, roman koji se proglašava začetnikom savremenog romana, lik koji je postao simbolom, arhetipom, vjerovatno najpoznatiji lutajući vitez svih vremena – samo je početak onoga što se kao teret svali na svakoga ko krene u dramsku borbu sa Don Kihotom. Servantes je veliki pisac i „Don Kihot“ je, nesumnjivo, veliko djelo, ali čvrsto vjerujem u to da posao pozorišta nije da nam velika djela lijepo pročita sa scene. Pozorište je umjetnost za sebe. Nikako samo ilustracija književnosti, ma kako ona genijalna bila. Zato ova predstava nije namijenjena srednjoškolcima koji se teško probijaju kroz školsku lektiru. Nije, u slučaju da žele da im se prepriča fabula. I svakako jeste i njima, ali i svima onima koji žele da se zajedno sa nama zapitaju – šta znači potraga za idealima danas. U kakvom društvu živimo, kakvom težimo i da li je idealno društvo, čak i ako ga dosegnemo, zaista po našim mjerilima. Nas, Balkanaca, koji cijene činjenicu da ne mora sve uvijek po zakonu, nego postoji i nešto što je stvar dogovora.
Pa makar se to ticalo i zakona koje smo sami donijeli.
Servantes piše roman koji je zabavna i duhovita pustolovina. Ali je i kritika književnosti, pozorišta, drame (Servantes je bio dramaturg i dramski pisac), religije, čak i odnosa prema ženama… Iako se opšte znanje o Don Kihotu zaustavlja na vjetrenjačama, u romanu se jasno progovara o idealu države, društva, ljubavi i umjetnosti. Time smo se bavili.
Naši lutajući vitezovi su viteškinje. Rogobatan termin. Ali gender ispravan, te potpuno u skladu sa Zakonom o ravnopravnosti spolova u Crnoj Gori koji diskriminacijom smatra, da parafraziram, čak i jezičku upotrebu muškog roda kao generički neutralnog kada se govori o različitim rodovima. No, zakoni su jedno. A praksa je, rekoh, gotovo uvijek, nešto sasvim drugo.
Ovo nije priča o ženama. Ovo je priča o društvu. Jer su i žene i muškarci plod društvenih zakonitosti i posljedica odnosa koji se njeguju kao tradicija, očuvanje reda ili, što je možda i najvažnije – obraza. Ovo nije samo ženska priča, ali jeste priča koju pričaju žene. Iz svoje vizure. One progovaraju o svojim, tim strašnim i nerazumnim, „ženskim pravima“. A samo onaj koji ne sluša ili neće da sluša neće shvatiti kako su to uvijek i samo prava svakog čovjeka.
Ako više iko ima snage i volje da se za prava bori. Jer, „ovo je loše vrijeme za lutajuće vitezove“.
Juriš na vjetrenjače.
Vedrana Božinović

O reditelju:
Andraš Urban je rođen 1970. u Senti. Sa sedamnaest godina, formira samostalnu pozorišnu i književnu radionicu, u kojoj radi kao autor, reditelj i glumac. Nakon izvjesnog vremena, formira pozorišnu trupu „Aiowa“, koja je teatar tretira kao specifičnu, ali ipak sveumjetničku ideološku akciju. Na novosadskoj Akademiji umjetnosti, studira filmsku i pozorišnu režiju. Istovremeno je kao reditelj angažovan u subotičkom Narodnom pozorištu. Sredinom devedesetih, napušta studije, rad u pozorištu i godinama živi povučeno. Režiju diplomira 2000. godine, u klasi prof. Vlatka Gilića i Bora Draškovića, i nastavlja intenzivan rad u pozorištu. Uz podršku segedinskog MASZKa, i vlastitog ansambla stvara i „nezavisne“ pozorišne predstave. Od 2005. godine direktor je Mađarskog gradskog pozorišta „Deže Kostolanji“ u Subotici. Osnivač je internacionalnog pozorišnog festivala „Desiré Central Station“. Radi u Novom Sadu i Subotici, vodi umjetničke radionice u Rumuniji, odlazi na studijsko putovanje u Japan. Režirao je predstave u Nišu, Novom Sadu, Beogradu, Segedinu, Bitolju, Ljubljani, Berlinu, Klužu, Varni. Ukupno, četrdesetak profesionalnih režija. Pozorište percipira kao na prosvijetljeni prostor, ponekad provokativne akcije, gdje se misli, govori i organizuje specifičan vid umjetničke stvarnosti. Predstava je za njega komunikacija, i druga stvarnost, koja postoji za sebe, ali nastaje u odnosu izvođača, izvođene stvarnosti i gledaoca. Režiju ostvaruje preko interaktivne komunikacije s glumcem. Nosilac je odlikovanja, nagrada „Jasai Mari“ (Najprestižnija nagrada za pozorišnu umjetnost Republike Mađarske), nagrada „Joakim Vujić“, „Pro urbe“ grada Subotice, „Pro urbe“ grada Senta, za Paralelnu umjetnost (Mediawave). Njegove režije i predstave su nagrađivane na festivalima: „Profesionalna pozorišta Vojvodine“, „Sterija“, „Infant“, „Joakimfest“, „Tvrđava fest“, „Teatarfest“, „Festival alternativnih pozorišta Republike Mađarske“, „Festival mađarskih pozorišta“, „MOT“.

Fakultet dramskih i filmskih umetnosti: „San letnje noći“ (11+)
2019-07-18 21:30 | Šetalište kod kafea Planet
Fakultet dramskih i filmskih umetnosti
Vilijam Šekspir
„San letnje noći“ (11+)

Igraju: Jelena Popović, Marta Mikić, Aleksandra Milisavljević, Tamara Milojković, Dejana Radaković, Luka Pavlović i Nemanja Stanković, studenti treće godine glume na Fakultetu dramskih i likovnih umetnosti

O predstavi:
„Glumačka postavka sačinjena od studenata iz klase prof. Ljiljane Blagojević i Nikoline Bogdanović izvela je Šekspirov komad, njegovu zrelu komediju, koju odlikuje bogatstvo zapleta i suvereno vladanje komičnim dramskim oblikom. Bogatstvu ove drame doprinose i likovi koji se nalaze na više nivoa realnosti: onostrana šumska stvorenja, romantični ljubavnici, realistične i prizemne zanatlije i fiktivni likovi iz igre o Piramu i Tizbi. Lepota prepletenih svetova odiše složenošću dramskog zapleta koja je dovedena do virtuoziteta. Prepliće se čak pet priča: o venčanju atinskog vojvode Tezeja i amonske kraljice Hermije, Lisandra, Helene i Demetra, svađa vilinskog kralja Oberona i kraljice Titanije, priprema amaterske predstave o Piramu i Tizbi, i sama tragična ljubav Pirama i Tizme, koja čini sadržaj te „drame u drami“. Sve te priče međusobno su povezane u pravolinijski sled događaja sveprisutnim motivom ljubavi, koji se u ovom ili onom obliku, zanesenjačkom ili staloženom, komičnom ili tragičnom, uzvišenom ili prizemnom, pojavljuju kroz ceo komad.
Letnja noć odnosi se, kao što je poznato, na noć 23. juna, najkraću u godini, koja je u engleskom folkloru bila povezana sa odlascima u prirodu, zabavama na otvorenom i verovanjima o posebno snažnom delovanju natprirodnih bića u to doba godine. Tu priču su studenti glume izneli u zanimljivoj formi, stilski i glumački homogeno, stvarajući svojevrsnu magiju noći pred publikom, posebno zanosnom igrom bele postelje… Rediteljski odlično zamišljeno, a glumački dobro izveden komad čiji izvor možemo pronaći u Plutarhovim spisima o Tezejevom životu, Apulejevom „Zlatnom magarcu“, Čoserovim „Kantaberijskim pričama“. Skladnom i duhovito građenom pozorišnom predstavom studenti ove glumačke klase predstavili su se vrlo uspešno na Pozorju mladih.“
Milena Kulić

Peđa Đonović: „TESTAMENT”, izložba fotografija
2019-07-18 21:00 | Dvorac kralja Nikole
Izložba fotografija iz fundusa Narodnog muzeja Crne Gore

Peđa Đonović je rođen na Cetinju, 15. novembra 1967. godine. Fotografijom se amaterski bavio u srednjoj školi. Od 1990. godine je radio kao fotograf u Republičkom zavodu za zaštitu spomenika kulture na Cetinju. Osim dokumentarne fotografije koju je radio u Zavodu, učestvovao je u snimanju nekoliko monografija, kao i u snimanjima većeg broja kataloga i kalendara. Više puta je izlagao na kolektivnim izložbama u Crnoj Gori.
Fotografiju je, kako je zapisao, doživljavao kao način bilježenja prolaznosti vremena i vid umjetnosti koji mu omogućava izražavanje unutrašnjih osjećanja i ideja. Bio je član Udruženja profesionalnih fotografa Crne Gore.
Život je izgubio, nesrećnim slučajem, 22. januara 2003. godine.

„SARA JOVOVIĆ BEND"
2019-07-17 21:30 | Dvorac kralja Nikole
U okviru nastupa na „Barskom ljetopisu“ „Sara Jovović bend“ će izvesti program sastavljen od džez i fusion standarda i obrada crnogorskih pjesama u džez maniru.
Sara Jovović je rođena u Podgorici 1999. godine. Pohađala je nižu muzičku školu za klavir kod profesora Miladina Peruničića, dok je srednju završila u klasi profesorice Anke Asanović u školi za muziku i balet „Vasa Pavić“ u Podgorici. Trenutno studira džez klavir na čuvenom Berkli koledžu u Bostonu (SAD) i kao stipendista ove prestižne ustanove uspješno je završila prvu godinu studija.
Iako vrlo mlada, već je imala niz značajnih nastupa u zemlji i inostranstvu. U januaru ove godine imala je nekoliko koncerata u Berlinu od kojih je najznačajniji u poznatom „Zig Zag“ klubu. Tri godine zaredom učestvovala je na „Made in New York“ džez festivalu u Podgorici. Nastupala je i na festivalima u Bijelom Polju, Petrovcu, Herceg Novom i Tivtu i imala veliki broj klubskih svirki. Prošle godine je učestvovala na džez festivalu u Tirani. Aktivno nastupa i u Bostonu gdje kao student učestvuje u raznim muzičkim projektima, studijskim snimanjima i performansima.

Milorad Šule Jovović je završio Muzičku akademiju na Cetinju. Poznat je kao vođa prvog crnogorskog džez sastava „Piva džez band“, kroz koji su prošli skoro svi crnogorski džez muzičari. Podgorički džez gitarista, radi kao profesor na izbornom predmetu džez u Umjetničkoj skoli za muziku i balet „Vasa Pavić“ u Podgorici. Svira razne stilove od bluza, svinga, be-bop-a, do hard bop-a i funk-a. Radi i kao studijski muzičar, naročito kao solo gitarista. Učestvovao je u raznovrsnim muzičkim projektima i sarađivao sa mnogim uglednim kolegama iz svijeta džez muzike, među kojima su i oni internacionalnog kalibra, kao npr. François Jeanneau.

Martin Đorđević je završio srednju muzičku školu „Kornelije Kovač“ u Beogradu. Školovanje je nastavio u Italiji, na „Siena Jazz University“ gdje je i diplomirao. Odnedavno živi i radi u Podgorici i sarađuje sa raznim muzičkim sastavima.

Milivoje Pićurić, kompozitor, basista i pijanista, rođen je 1985. godine u Podgorici. Osnovne studije kompozicije završio je na Cetinju u klasi profesora Žarka Mirkovića. Specijalističke studije završio je u Ljubljani, u klasi profesora Pavela Mihelčića. Master studije završio je 2014. godine u Beogradu. Pored navedenog, diplomirao je i na smjeru za opštu pedagogiju na Cetinju. Zaposlen je kao profesor u Umjetničkoj školi za muziku i balet „Vasa Pavić“ u Podgorici.

„Beo Art“ i „Hartefakt“ fond: „BALAVA“, režija: Andrej Nosov
2019-07-16 21:30 | Stari Bar – amfiteatar
„Beo Art“ i „Hartefakt“ fond
Dunja Matić
„BALAVA“
Režija: Andrej Nosov

Muzika: Draško Adžić
Scenografija i kostim: Selena Orb
Dizajn svjetla: Izvanredni Bob
Scenski pokret: Damjan Kecojević
Igraju: Mirjana Karanović, Jasna Đuričić, Jovana Belović i Isidora Simijonović

O PREDSTAVI:
„Balava“ je drama koja prati četiri ženska lika: Balavu, njenu sestru Malu i njihove Mamu i Tetku, u periodu Balavinog sazrevanja i odlaska od kuće. Kroz mučan odnos, njih četiri pokušavaju da se izbore jedna sa drugom, i same za sebe, uljuljkane u toksičnu svakodnevicu porodice na koju su navikle, nesvesne da su se stvari otele kontroli i da će njihov balon konačno pući. Balava je komad koji preispituje iskonske porodične i međuljudske odnose i njihov uticaj i značaj na svakodnevni život, težinu društvenih normi koje konstruišu našu realnost, te kakve posledice porodica ima po čoveka.
Odlazak od kuće, iz roditeljskog „gnezda“, za moju generaciju je ključno i još uvek nerešivo pitanje. Sigurno da ima mnogo razloga zašto je to problem, u društvenom, ekonomskom i alimentarnom smislu, ali ima nešto i u nedostatku odgovornosti ljudi moje generacije za sopstveni život, snove i strasti. Dunja Matić je napisala dramu o svima nama, pišući o sebi, i kada to nije direktno ona, niti direktno mi. Njena poetika možda asocira na mnoge savremene pisce, ali najveća snaga njene literature je u jednostavnom, a poetskom, odlučnom, a nežnom, ekonomičnom, a bogatom, ciničnom, ali ranjivom poetskom jeziku.
Dunja ne slika te pasivne i apatične mlade ljude, naprotiv, Balava se ne plaši ili ju je barem stid da se plaši, i baš time vraća mladost i snagu na našu scenu.
Bila je velika privilegija i škola napraviti ovu oazu rada i poezije, pozorišta i vrhunske glume, koje su mi pružile glumice u ovoj predstavi.
Imati decu, naslednike i one koji dolaze posle nas, imati roditelje i biti roditelj, za mene je fokusiralo glavni problem čitave generacije naših roditelja: nikada nisu razumeli reči Duška Radovića, kada im je poručivao „tucite svoju decu kad počnu da liče na vas“.
Jer kako Dunja poručuje sa scene: „Šta će ti drvo, da liči na tebe.“

O REDITELJU:
Andrej Nosov je rođen u Prokuplju 1983. godine. Svoj rediteljski rad posvetio je temama društveno-političke odgovornosti, promocije i odbrane ljudskih i manjinskih prava.
Osnivač je Inicijative mladih za ljudska prava i „Hartefakt“ fonda koji podržava male i značajne programe i posebne pojedince, ali i kao produkcija i svojevrsni hub novih i posebnih ideja.
Posljednjih godina, Nosov aktivno režira. Dobitnik je značajnih priznanja.

Marko Šelić Marčelo: „HIGIJENA NESEĆANJA"
2019-07-15 21:30 | Dvorac kralja Nikole
MARKO ŠELIĆ MARČELO : „HIGIJENA NESEĆANJA“, roman
Moderator: Aleksandar Đuričić

O autoru:
Marko Šelić Marčelo (Paraćin, 22.01.1983) pisac je kojem se dogodila muzika, iako redolsed objavljivanja dela sugeriše da se desilo obrnuto. Objavio je studijske albume De facto (2003), Puzzle shock! (2005), Treća strana medalje (2008) i Deca i Sunce (2010), romane Zajedno sami (2008), Malterego, knjiga prva: Rubikova stolica (2012; izmenjeno i dopunjeno izdanje 2016), Malterego, knjiga druga: Higijena nesećanja (2017, širi izbor za NIN-ovu nagradu), zbirku tekstova O ljudima, psima i mišima (2009), stotinak kolumni za razne redakcije i Napet šou (2014), konceptualno delo koje objedinjuje peti studijski album i zbirku kolumnističko-esejističkih tekstova. Pažnju javnosti najpre je stekao tekstovima svojih pesama, kojima je zavredeo priznanja poput nagrade TV Metropolis (najbolja pesma) i Davorin za 2006. i 2009. godinu (najbolji urbani/rok album), a spot za Pozerište prvi je srpski spot uvršten u World chart express evropskog MTV-a. Prvi album bio je najprodavanije izdanje godine na listi IPS-a, tada najrelevantnijoj. Nekoliko godina objavljivao je kolumne u Politici, ali i u Huperu, gde je vodio i rubriku o stripovima. Ovaj angažman ovenčan je Nagradom za najboljeg mladog strip esejistu na Desetoj smotri mladih strip autora Balkana (2010), a od 2009. i poslom jednog od urednika u redakciji Veselog četvrtka, najvećeg domaćeg izdavača stripova, gde se stara o svim izdanjima Dilana Doga, italijanskog junaka. Uradio je, takođe, prevod i adaptaciju svih šest knjiga serijala Lokot i Ključ za kuću Darkwood. Učestvovao je u akcijama REX-a, Centra za nenasilje, Centra za ratnu traumu i organizacije ASTRA; temom tolerancije među narodima ex-Yu bavi se i aktuelna televizijska emisija Perspektiva, u kojoj je jedan od naratora i moderatora. Udruženje izdavača i knjižara Vojvodine dodelilo mu je titulu ambasadora knjige i čitanja (2007), a prva dva njegova romana dobila su Popboksovu nagradu publike za najbolju knjigu 2008. i 2012. Časopis The Men proglašava autora „čovekom godine“ u kategoriji New Idol (2010), a 2012. Šelić otvara 49. Niški sajam knjiga i grafike.
Poslednjih godina angažovan je i u pozorištu: u DADOV-u se 2010. igrala dramska adaptacija romana Zajedno sami (po tekstu Branislave Ilić), a radio je i na komadima Klasni neprijatelj P. Stojmenovića (tekst završnog songa), Istraživač noćnih mora N. Zavišića (scenario) i Doktor Nušić K. Mladenovića (tekstovi svih songova). Napet šou osvojio je nagradu City magazina za album godine, a celokupan Šelićev javni angažman doneo mu je i nagradu Pravi muškarac, kojom su, između ostalih, ovenčani Marko Somborac i Zoran Kesić.
Diplomirao je na Filološkom fakultetu u Beogradu, smer srpski jezik i književnost; Fakultet pedagoških nauka Univerziteta u Kragujevcu dodelio mu je počasnu diplomu Magister Humanitas za pedagoško delovanje i poseban doprinos razvoju kulture mladih. Radi i radi u Beogradu. Živi u svom svetu.

O djelu:
“Higijena nesećanja” je intrigantna priča o stvarnom, nestvarnom i onome na prevoju. Petoro mladih, ogorčenih ljudi dospijevaju u gravitaciju zagonetnog čovjeka koji nudi izlaz. Cijena je, međutim, previsoka, jer traži teške žrtve, ponajprije poniženje i odustajanje od sebe i svega u šta vjeruješ.
Knjiga “Higijena nesećanja”, kroz vremenske skokove, pripovijeda o očevima, o ličnom i kolektivnom (ne)sjećanju, o pokušaju da se u nasilnim traumama nađe smisao. Iznad svega: o izgubljenom prijateljstvu koje iznova niče iz krhotina.

Riječ kritike:
„Šelić ponire do zadivljujućeg nivoa u mračne ponore prirode ljudi uopšte i čoveka pojedinačno, nudeći zavodljiv mamac za nastajući serijal. A oštrinu progutane udice osetićete tek duboko u stomaku”
Pavle Zelić, autor romana “Peščana hronika” i “Družina Dardaneli”

KAZABLANKA (Casablanca), režija: Majkl Kurtiz
2019-07-14 22:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
KAZABLANKA(Casablanca)
režija: Michael Curtiz
Uloge: Humphrey Bogart, Ingrid Bergman, Paul Henreid, Claude Rains i Peter Lorre
KAZABLANKA (Casablanca) јe romantična drama Majkla Kurtiza iz 1942. godine. Rik Blejn je vlasnik najpopularnijeg noćnog kluba u Kazablanki, marokanskom gradu pod kontrolom vlade u Višiju za vrijeme Drugog svjetskog rata. Kada se jedne večeri pojavi njegova davno izgubljena ljubav Ilsa, sa svojim suprugom Viktorom, istaknutim članom pokreta otpora, Rik biva uvučen u ljubavni trougao, ali i mrežu političkih intriga. Ilsa i Viktor moraju pobjeći iz grada, a jedini koji im u tome može pomoći je Rik.
Film je nominovan za sedam Oskara, od kojih je osvojio tri: za najbolji film, za najbolju režiju, i najbolji adaptirani scenario.

Vokalno-instrumentalni kvartet Baneta Kljajića
2019-07-14 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Vokalno-instrumentalni kvartet Baneta Kljajića: Ksenija Milošević, prva violina Beogradske filharmonije
Sanja Uzelac, vokalni solista proslavljene grupe „O’ Đila”
Uroš Marković, pijanista
Bane Kljajić, gitara i buzuki

Vokalno-instrumentalni kvartet Baneta Kljajića izvodi djela mediteranskih i evropskih kompozitora klasične muzike, kao i popularnih melodija španske, grčke, italijanske, ruske-ciganske muzike uključujući i kompozicije Dvoržaka, Theodorakisa, Paca de Lucie i mnogih drugih.

ATELJE 212: „HOMO FABER“, režija: Ana Tomović
2019-07-13 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
ATELJE 212
Maks Friš
„HOMO FABER“
Režija: Ana Tomović
Prevod: Olga Trebičnik
Dramatizacija: Tamara Baračkov
Scenografija: Ljubica Milanović
Kostimografija: Selena Orb
Muzika: Nevena Glušica
Scenski pokret: Maja Kalafatić
Video: Dušan Grubin
Igraju: Svetozar Cvetković, Jovana Stojiljković, Radmila Tomović, Stefan Bundalo, Jelena Petrović i Mladen Lukić
O PREDSTAVI:
„Homo Faber“ je priča o Valteru Fabru i njegovim putovanjima na kojima sam junak problematizuje sopstveni identitet, individualnost, odgovornost spram svojih odluka, sopstveni moral i političku poziciju u društvu. Faber se suočava sa egzistencijalističkim krizama, problemom vjere i životnim usudom koji je izvan njegove kontrole – njegova ljubav prema jednoj ženi nakon razlaza, biva zamijenjena njegovom krivicom i tragičkom greškom u ljubavi prema drugoj, značajno mlađoj ženi. Valter Faber je junak koji se kroz niz životnih okolnosti suočava sa sobom samim i biva poražen sobom na samome kraju.

O ROMANU:
Proslavljeni roman švajcarskog pisca Maksa Friša Homo Faber usredsređuje se na dramatičan pokušaj lika okarakterisanog kao homo faber (na latinskom – čovjek kovač svoje sudbine) da protekle događaje shvati i objasni na osnovu uloge pomoću koje je izgradio svoj odnos prema svijetu: čovjek djelatnik može sam da upravlja svojim životom. Opredjeljenje za tehniku, na profesionalnom planu, i za samački život, na privatnom, značilo je za Valtera Fabera zatvaranje u okvire sistema koji mu je stvarao osjećaj da gospodari sobom i nudio ne samo pouzdan zaklon u odnosu na stihijnost sadašnjosti, već i izvjesne garancije za budućnost. No, mada je izabrana uloga djelovala bezbjedno, njena slaba strana, o kojoj nije vodio računa, bila je prošlost…
Kroz susret sa mladom Sabet glavni junak se zapravo suočava sa svojom prošlošću koju je nastojao da apstrahuje. Na širem planu romana, to je susret svijeta tehnike i slijepog povjerenja u činjenice – sa mitskim i sudbinskim. Ishod tog susreta, između ostalog, već i izboru imena i prezimena glavnog junaka daje ironijski prizvuk.
Roman je prvi put objavljen 1957. godine, a po njemu je snimljen i film „Vojadžer“ u režiji Folkera Šlendorfa.

O REDITELJKI:
Ana Tomović je rođena 1979. godine u Beogradu. Diplomirala je pozorišnu i radio-režiju na FDU u Beogradu u klasi prof. Egona Savina i asistenta Dušana Petrovića. Režirala je predstave: „Creeps“ Luca Hibnera (BDP), „Patka“ Stele Fihili (Kraljevačko pozorište), „Halflajf“ Filipa Vujoševića (Atelje 212), „Povratak Kazanove“ po noveli Artura Šniclera (SNP), „Monogamija“ Stele Fihili (Somborsko narodno pozorište), autorski projekat „Trt, mrt, život ili smrt“ (BELEF 2007), „Norway. Today“ Igora Bauersime (BDP i Kruševačko pozorište), „Brod za lutke“ Milene Marković (SNP), „Slučaj Vojcek – Hinkeman“ po G. Bihneru i E. Toleru (Bitef teatar), „Ronalde, razumi me“ Filipa Vujoševića (Narodno pozorište u Beogradu), „Romeo i Julija“ (Pozorište „Oberhausen“, Njemačka), „Vještice“ Roalda Dala (Malo pozorište „Duško Radović“). Dobitnica je nagrade za najbolju režiju na Joakimfestu 2005. godine za predstavu „Patka“. Predstava „Brod za lutke“ pobjednik je Sterijinog pozorja 2009. godine.

Pozorište „Boško Buha“: „PITAM SE, PITAM, KOLIKO SAM BITAN“ (5+), režija: Jana Maričić
2019-07-11 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Pozorište „Boško Buha“
Erlend Lu
„PITAM SE, PITAM, KOLIKO SAM BITAN“
Režija: Jana Maričić
Dramaturgija: Milena Depolo
Scenografija: Veljko Stojanović
Kostimografija: Snežana Veljković
Kompozitor: Božidar Obradinović
Koreografija: Maja Kalafatić
Scenski govor: Dijana Marojević
Igraju: Stefan Bundalo, Aleksandar Milković, Teodora Ristovski, Miloš Vlalukin, Jelena Trkulja
Trajanje: 60 min. | Uzrast: 5+

O predstavi:
Erlend Lu, čuveni norveški savremeni pisac, i jedan od omiljenih pisaca domaće čitalačke publike, napisao je i serijal knjiga za djecu čiji je glavi junak vozač viljuškara Kurt. U ovoj priči, Kurt je, zbog visokog društva u kojem se kreće, postao nesiguran u sebe, i sa svojim malim sinom polazi u potragu za svojim velikim djelom koje će mu pomoći da i on postane važan u svom okruženju. Dok smo pravili ovu predstavu za djecu, nismo željeli da budemo neki pametni veliki ljudi koji će ih nečemu naučiti. Uostalom, djeca su vrlo često mnogo pametnija od nas, baš kao što je i Bud, koji ima svega nekoliko godina, pametniji od svog tate Kurta. Htjeli smo da djeci ispričamo priču i da sa njima podijelimo misli, brige i osjećanja koja su se u nama rađala dok smo se družili sa Erilendom Luom i njegovim glavnim junakom, Kurtom. Milena Depolo

Nikola Vučković, klavir
2019-07-10 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Nikola Vučković, klavir
Gošća koncerta: Dušica Kordić, violina

PROGRAM:
1. F. Liszt: Sonata h-moll, S. 178

2. Dušica Kordić: Rumunska rapsodija za violinu solo

3. M. Ravel: Gaspard de la nuit, M. 55

Ondine
Le Gibet
Scarbo

Nikola Vučković (1981) završio je nižu muzičku školu u Budvi, u klasi prof. Gabriele Aksamit nakon čega je upisao srednju muzičku školu u Subotici, u klasi prof. Matije Molcera. Školovanje nastavlja na Muzičkoj akademiji u Novari u Italiji, u klasi prof. Mariana Mike, gdje 2002. godine diplomira uz počasti. Za vrijeme studija u Italiji bio je dobitnik šest stipendija fondacije „Luciano Martelli“ iz Galliate-a. Paralelno sa studijama u Italiji, pohađao je i studije i na Muzičkoj akademiji na Cetinju, u klasi prof. Borisa Kraljevića u čijoj klasi i diplomira 2004. god. Magistarske studije završio je u klasi prof. Vladimira Bočkarjova.
Usavršavao se u zemlji i inostranstvu kod poznatih pedagoga kao što su: Dmitri Baškirov, Šandor Falvai, Noel Flores, Vladimir Ovčinjikov, Kemal Gekić, Aleksandar Serdar i dr.
Pored zapaženih nastupa na saveznim i međunarodnim takmičenjima nastupao je i na preko 250 koncerata kao solista i kamerni muzičar u Crnoj Gori, Srbiji, Italiji, Austriji, Francuskoj, Mađarskoj, BiH, Njemačkoj i dr.
Od značajnijih nastupa u Crnoj Gori izdvajaju se: recitali u CNP-u i Kraljevskom pozorištu „Zetski dom“ na Cetinju, „HercegFest“ u Herceg Novom, „Grad teatar“ u Budvi, „Barski ljetopis“ u Baru i drugi. Veoma je značajan i koncert u CNP-u, koji je ostvario sa Crnogorskim simfonijskim orkestrom, pod dirigentskom palicom Radovana Papovića, a koji ujedno predstavlja i njegov orkestarski debi.
U inostranstvu je nastupao na brojnim festivalima među kojima se posebno ističu: otvaranje festivala „Verbania Musica“ (Italija) – povodom 150 godina F. Šopena, svečanosti grada Martelaga (Venecija – Italija), koncert u Milanu – Italija za najviše zvaničnike političke stranke „Forza Italia“, recital u Napulju (Italija), nastup u sali „Bosendorfer“ – Beč i „Royal Casino“ – Baden (Austrija), Dom Armije BiH (Sarajevo), sali „Olivier Messian“ (Pariz), „Guldener Greif“, Castle Museum i Rathaus (Arnstadt – Njemačka) i dr.
Do sad je ostvario i niz koncerata koje su snimile i emitovale brojne TV stanice: RTS, RTCG, RTV Novi Sad, RTV Budva, Rai Uno (Italija), kao i radio stanica klasične muzike „Bela Bartok“ u Mađarskoj.
Od 2015. godine, Vučković je stalni član dua „2Soul(o)s“, sa istaknutom crnogorskom violinistkinjom Dušicom Kordića, a 2016. je bio klavirski saradnik za pobjednike internacionalnog takmičenja „Grand Prize Virtuoso“ u Salcburgu i član žirija „Golden Key Piano“ takmičenja u Njujorku. Trenutno je angažovan kao direktor muzičke škole u Budvi.

Violinistkinja Dušica Kordić je rođena u Kotoru 1981. godine. Osnovno muzičko obrazovanje započinje sa 9 godina u muzičkoj školi „Vida Matjan“ (Kotor), u klasi Ljudmile Petrove. Srednje obrazovanje stekla je u muzičkoj školi „Mokranjac“ u Beogradu, u klasi istaknutog profesora Dejana Mihajlovića, kod kojeg nastavlja i studije u Beogradu i Sarajevu. Diplomirala je 2006. godine. Dušica je bila stipendista „Berklee College of Music“ u Bostonu (2009) i „Roosevelt University“ u Čikagu (2003).
Apsolvent je Akademije lepih umetnosti u Beogradu, na Jazz odsjeku u klasi prof. Vladane Marković. Do sada je sarađivala je sa brojnim istaknutim umjetnicima kao što su: Henning Kraggerud, Irina Chukovskaya, Nick Miskoru, Oleg Janovski i dr. Pored toga, usavršavala je i Tap Dance u SAD-u.
Od 2013. godine aktivno sarađuje sa crnogorskim gitaristom Draženom Jokovićem sa kojim ostvaruje stotine nastupa u zemlji i inostranstvu, kao i snimanje i izdavanje CD-a za renomirani festival „Bach Advent“ u Arnstadtu (Njemačka), gdje su redovni gosti. Sa crnogorskim pijanistom, Nikolom Vučkovićem, nastupa od 2015. godine i ostvaruje značajne recitale u zemlji i inostranstvu.
Ostvarila je i trajne audio i video zapise za Radio i Televiziju Crne Gore, SAD, Njemačke i Norveške. Trenutno je angažovana kao profesor violine u muzičkoj školi u Budvi.

Teatar „EXIT“, Zagreb: „NEVJEROJATAN DOGAĐAJ“, režija: Ivica Boban
2019-07-09 21:30 | Stari Bar – amfiteatar
Teatar „EXIT“ , Zagreb
„NEVJEROJATAN DOGAĐAJ“
režija: Ivica Boban
Koreografija: Blaženka Kovač Varić
Scenografija: Zdravka Ivandija
Kostimografija: Zdravka Ivandija
Dizajn svjetla: Vesna Kolarec
Video: Dario Hacek
Igraju: Filip Detelić, Anja Matković, Tara Rosandić i Erna Rudnički

O predstavi:
U virtuoznoj pozorišnoj i glumačkoj igri, punoj kalamburičnih zapleta u stilu savremene komedije dell’ arte, četvoro mladih glumaca – Filip Detelić, Anja Matković, Tara Rosandić i Erna Rudnički transformisaće se pred vama snagom svog talenta i zavidnom vještinom u više od dvadesetak likova koji su se jednog dana našli u vrtlogu nevjerovatno turbulentnog događaja u vašem gradu.
…Saznaćete kako jedan taksista baš tog dana nije imao sreće… i kako se promoterka zdravog života našla na fasadi i skočila s trećeg sprata… i kako je zaposlena u zoološkom vrtu liznula žabu… i koga je antropološkinja i uvažena naučnica optužila za gerontocid… i kako je otpuštena radnica mesne industrije spašavala komšiju od infarkta… i kako je zbog vanrednih vijesti i kriznog stanja prekinuta TV emisija Global… i što se dogodilo u jednom night clubu kad je reprezentativka ženskog fudbalskog tima prvi put obukla štikle… i sve to, i još mnogo više…
Predstava „Nevjerojatan događaj“, na rubu zbilje i fikcije, istine i mašte, problematizuje našu istraumatizovanu stvarnost, sve težu i za mnoge nepodnošljivu svakodnevicu, borbu da se opstane i izvuče iz neplaćenih računa, kredita i minusa, narušenih odnosa, samoće i svih nemogućih, ali bolno stvarnih problema i bezizlaznih situacija tranzicionog neoliberalno kapitalističkog vremena u kojem živimo.
Svi su ti problemi upisani u živote sedam glavnih i još petnaestak sporednih likova koje ćete upoznati tokom predstave i koji će vam ispričati svoje istovremeno smiješne i tužne priče, te razotkriti pred vama i ono što nikome ne mogu, nemaju ili ne bi rekli – jer pozornica je, vjerujemo, ono mjesto gdje možemo i moramo do kraja razgolititi i stvarnost i našu intimu, nasmijati se do suza tuđim i svojim slabostima, glupostima, pa i nesrećama – gdje se možemo rasteretiti, utješiti, osvijestiti i zajedno doživjeti i trenutke katarze.

RIJEČ KRITIKE:
„Vrsna redateljica, koreografkinja, scenaristica, autorica kazališnih projekata i redovita profesorica Akademije dramske umjetnosti Ivica Boban priredila je u produkciji Kazališta KNAP „Nevjerojatan događaj“. Sa samo četiri mlada glumca Ivica Boban je uspjela postaviti na scenu predstavu s više od dvadeset likova, a da nijedan od njih ni u jednom trenutku ne posustane, baš naprotiv. Iznimno dobra gluma, zanimljiva režija, atraktivni kostimi, dobra koreografija i funkcionalna upotreba prostora rezultirali su nevjerojatno uspjelom predstavom.
„Nevjerojatan događaj“ je, kako u najavi predstave i stoji, svojevrsna moderna commedia dell’arte. Ta poetička premisa je redateljski inteligentno razrađena te transponirana u suvremeni svijet. Nema ovdje tipskih likova iz 16. stoljeća kao što su Pantalone, Arlekino, hvalisavi vojnici, zaljubljeni parovi, doktori i slični. Pred nama su pomalo frustrirani i izmučeni ljudi iz naše vlastite okoline: ljudi pod stresom od napornog posla koji se odaju porocima ili taj stres potiskuju dok jednog dana ne eskalira, intelektualci u mirovini od koje jedva mogu preživjeti, ljudi s društvene margine, diskriminirani, zanemareni ili usamljeni ljudi. Ovi društveno-socijalni elementi su, međutim, potisnuti u drugi plan. Osobne traume i nevolje pojedinaca, također. One su tu tek da likovima daju još jednu dimenziju, da ih očovječe. Naglasak je stavljen na ono tipsko, plošno u njima, na ono što će izazvati humor, uz oprez da taj humor ne preraste u onaj prizeman i jeftin. Tako su svi ti likovi utjelovljeni u osuvremenjenim tipskim junacima – pijanom taksistu, plesačici koja postaje prostitutka, lezbijki koja igra nogomet, tvorničkoj radnici koju muž vara… Svi su nesretni, ali se ničija nesreća ne potencira, nema patetike ni potresnih ispovijesti.
Još jedna poveznica s commedia dell’arte je i izvrsna gluma (obogaćena i umijećima poput pjevanja i plesa) s tom razlikom što su mladi glumci iz ove postave pokazali širok glumački raspon, a ne samo specijaliziranost za jedan lik. Svojom su raskošnom, predanom igrom i fascinantnim talentom plijenili tijekom cijela dva sata, koliko otprilike predstava traje. Uz brojna presvlačenja, dinamičnu igru i transformacije činilo se da je na sceni neuporedivo više od četvero glumca. Svojom igrom, govorom tijela, odličnim scenskim govorom, šarmom i izvrsnom glumom pokazali su da su zaista obećavajuća generacija i da će i ova, kao i brojne druge uspješnice Ivice Boban, zasigurno imati mnogo uspješnih izvođenja.
Kolaž sastavljen od poznatih, ali intrigantnih životnih ili svakodnevnih priča uz strogo balansiranje i usklađenost sa zahtjevima moderne scene iznjedrio je vrlo zanimljivu, duhovitu i dobru predstavu. U vrijeme youtube generacije, šarolik i dinamičan sadržaj unutar jedne predstave zasigurno će održati pažnju i gledateljima koji nemaju strpljenja za kazališni medij. Za „Nevjerojatan događaj“ uz redateljicu je najzaslužnija glumačka postava, ali se ne može zanemariti i uloga svih ostali članova autorskog tima, što je publika prepoznala i svoju zahvalnost ukazala na pravi način – ovacijama.“
Olivera Radović, KAZALIŠTE.hr

O rediteljki:
Ivica Boban je hrvatska pozorišna rediteljka rođena u Zagrebu, 1942. Završila je Školu za ritmiku i ples, a 1965. godine diplomirala glumu na Akademiji dramske umjetnosti. Stručno se usavršavala u Moskvi (koreografija i glumačka pedagogija) i tadašnjem Lenjingradu. Na početku karijere radila je kao koreografkinja i saradnica za pantomimu i scenski pokret u osamdesetak predstava, u pozorištima i na festivalima širom Hrvatske. Osnivač je, umjetnički rukovodilac i rediteljka Kazališne radionice „Pozdrav“, koja je od 1973. odigrala više od 600 predstava („Pozdravi“, „Povratak Arlechina“, „Play Čehov“, „Play Držić“…), gostujući na pedesetak festivala u 13 zemalja Evrope, te Srednje i Južne Amerike. Autorka je pedesetak konceptualnih događanja, a osim pozorišnih predstava režirala je i svečana otvaranja „Dubrovačkih ljetnjih igara“ i Univerzijade u Zagrebu, 1987. godine.
Režirala je u pozorištima i na festivalima u Zagrebu, Dubrovniku, Splitu, Rijeci i Varaždinu. Među njena važnija rediteljska ostvarenja, pored „Pozdrava“, spadaju postavke Euripidove „Medeje“, Sofokleove „Antigone“, Fabrieve „Smrti Vronskog“, Milerovog komada „Hamletmachine“, potom Ibzenove „Nore“ i Držićeve „Hekube“. Često režira i u Hrvatskom narodnom kazalištu, u Zagrebu. Boban je redovni profesor na Akademiji dramske umjetnosti i gostujući profesor na njujorškom univerzitetu „Tisch School of Arts“. Član je Evropskog udruženja instituta i akademija umjetnosti ELIA, a predavala je i vodila seminare na pozorišnim akademijama, školama i festivalima u zemlji i inostranstvu, prije svega na temu metodologije procesa pozorišnog, a posebno glumačkog stvaranja. Dobitnica je brojnih nagrada i priznanja.

Tatjana Burzanović: multimedijalno predstavljanje knjige „MEĐUODNOSI UMJETNIČKIH SVJETOVA”
2019-07-08 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Multimedijalno predstavljanje knjige (indijski ples, slika, riječ…)
„MEĐUODNOSI UMJETNIČKIH SVJETOVA“/Bhagavad Gita ili Božja pjesma/
Učestvuju: Ambasadorka Indije Renu Pall i autorka knjige Tatjana Burzanović
Moderator: Nikoleta Dabanović

O autorki:
Dr Tatjana Burzanović je autorka, umjetnica, grafička dizajnerka i dizajnerka interijera, profesor na Fakultetu za kulturu i turizam na predmetu Indijska kultura, te na Fakultetu za dizajn i multimediju na Univerzitetu Donja Gorica u Podgorici, Crna Gora. Diplomirala je na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu, a doktorat obranila na Fakultetu primenjenih umjetnosti u Beogradu.
Svoje je radove izlagala na više od 15 kolektivnih izložbi od kojih posebno izdvaja „Zlatno pero“ Beograda kao gdje se pojavila kao najuspješniji debitant 1986. godine kao i kasnija učešća na izložbama „Zlatno pero“. Pored ovih, realizovala je i desetak samostalnih izložbi i to: magistarsku izložbu 2005. godine u galeriji Akademije likovnih umjetnosti Sarajevo, izložbu 2007. godine u Dvorcu Petrovića na Kruševcu kojom je Indija prvi put u Crnoj Gori slavila 60 godina od svoje nezavisnosti, samostalnu izložbu 2010. kojom su otvorene „Dučićeve večeri poezije“ u Trebinju na Crkvinama, doktorsku izložbu u „Umjetničkom paviljonu“ Podgorica 2014. godine, samostalnu izložbu slika „Indija in heart“ u New Delhiju i u Kolkati i druge.
Njen rad nagrađen je brojnim priznanjima: Najuspješniji debitant „Zlatnog pera“ Beograda, 1986, Prva nagrada na likovno-pedagoškoj koloniji u Bečićima za rad sa djecom 1994, Prva nagrada u likovno-pedagoškoj koloniji u Baru 1997, Prva nagrada za najbolje opremljenu knjigu (bibliofilsko izdanje) 2005. godine, na drugom Podgoričkom sajmu knjiga od 130 izlagača, „Himna čovjeku“ Rabindranat Tagore, Prva nagrada za najbolje opremljeno umjetničko izdanje (bibliofilsko izdanje) 2016, Prva nagrada na takmičenju Ministarstva turizma i održivog razvoja u A kategoriji „Sva čuda Crne Gore“ – prezentacija „Jankovića krš“ turistička valorizacija konceptualnog projekta i Prva nagrada na takmičenju Ministarstva turizma i održivog razvoja Crne Gore, u A kategoriji, („Grlo izvor Morače“ – turistička valorizacija konceptualnog projekta).

O djelu:
Bibliofilsko izdanje knjige „Međuodnosi umjetničkih svjetova-ilustracije Bhagavad Gite (najljepši dio Mahabharate „Pjesma o božanstvu“),dio je doktorske disertacije, koju je autorka, uz podršku ambasade Indije iz Beča štampala dvojezično, na engleskom i crnogorskom jeziku. Predgovor za ovu knjigu napisao je tadašnji Ambasador Indije u Austriji i Crnoj Gori, gospodin Rajiva Misra.
Bhagavad Gita sadrži osamnaest poglavlja. Svako poglavlje je ilustrovano na dva načina, što je i prikazano u knjizi. Riječ je o prožimanju između poezije i slikarstva, korelaciji između umjetnosti (slikarstva i književnosti). Ovakvi organski spojevi dvije umjetnosti postoje od davnina, i možemo ih nazvati jednim modernim imenom: picto-poezija.
Slikarstvo i poezija je jedna umjetnost sa dva lica.
Literarni sadržaj pretvoren je u vizuelni, a da je pri tom izgrađen zatvoren sistem likovnog predstavljanja, ne preuzimajući i ne modifikujući književna sredstva. Ideja nadilazi sliku. Omogućeno je posmatraču da „čita“ sliku.

Početak škole grafike sa Natašom Drešić
2019-07-08 09:00 - 12:00 | Crkva svetog Marka, Stari Bar
Škola grafike organizuje se drugi put za redom u okviru “Barskog ljetopisa” i ove godine će trajati od 8. do 24. jula kada će biti organizovana završna izložba radova.
Nataša Drešić je rođena 1987. godine u Baru. Osnovne i specijalističke studije završila je na Fakultetu likovnih umjetnosti na Cetinju na grafičkom odsjeku, u klasi prof. mr Anke Burić 2016. godine. Tokom 2015. godine bila je na studijskom usavršavanju na „Ecole Superieure d’Art de Lorraine“ u Metzu, u Francuskoj. Dobitnica je brojnih stipendija i priznanja, među kojima je i stipendija CANU za podsticanje umjetničkog podmlatka Crne Gore za 2017. godinu. Iste godine postala je član ULUCG. Tokom 2017. godine je radila kao pripravnik na slikarskom odsjeku na Fakultetu likovnih umjetnosti na Cetinju. Trenutno radi kao likovni pedagog u OŠ „Stefan Mitrov Ljubiša“ u Budvi. Značajne kolektivne izložbe i radionice su joj: „Belt and Road China & CEEC Print Exhibition“ (Ningbo, Kina, 20018), grupna izložba „Art rooms“ (Crna Gora, 2017), Festival umjetnosti „Virski“ (galerija „V. A. Leković“, Bar, 2016), „17. Internacionalno bijenale grafike – Sarcelles“ (Pariz, 2015), „Mozaik malog formata X“ (Mala galerija ULUPUDS-a, Beograd, 2015), Kolektivna izložba studenata („Galerija 42“, Cetinje, 2014), Mozaik malog formata – radionica mozaika („Barski ljetopis“, Stari Bar, 2013), „Henri Mur kao inspiracija“, grafička radionica s britanskom grafičarkom Sarom Gilet (galerija „Miodrag-Dado Đurić“, Cetinje, 2012). Iza nje su i samostalne izlože: „Jesen grafike“ (2017), „Samoozbiljenje“ (Crnogorska komercijalna banka, Podgorica, 2017. i „Barski ljetopis 2017), „Samoozbiljenje“ (Centar savremene umjetnosti Crne Gore, galerija „Centar“, Podgorica, 2017), „Diplomska izložba“ („Galerija 42“, Cetinje, 2016), „Ecole Superieure d’Art de

ULICA (La strada), režija: Federiko Felini
2019-07-07 22:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
ULICA (La strada)
režija: Federicco Fellini
Uloge: Giulietta Masina, Anthony Quinn, Richard Basehart i Aldo Silvani
ULICA (La Strada) je slavna i hvaljena italijanska drama iz 1954. koja govori o neobičnom prijateljstvu snagatora i blago mentalno zaostale djevojke u zabavljačkom show-u. Film, koji je blagi odmak od italijanskog neorealizma, režirao je Federiko Felini i on se smatra prekretnicom u njegovoj karijeri te jednim od najboljih filmova kinematografije.
Film je nagrađen Oskarom, u kategoriji za najbolji strani film 1957. godine.

Daniela Kamarano, violina i Alessandro Deljavan, klavir
2019-07-07 21:30 | Dvorac kralja Nikole
Daniela Kamarano je italijanska violinistkinja, koja još od ranog djetinjstva gaji ljubav prema ovom instrumentu. Već sa četiri godine, počela sa časovima violine. Diplomirala je na Konzervatorijumu u Milanu, nakon čega je uslijedilo usavršavanje na Konzervatorijumu Muzike „N. Paganini“ u Đenovi.
Kao solista, u kamernim sastavima i kao član orkestra nastupala je širom svijeta: u Argentini, Francuskoj, Njemačkoj, Holandiji, Japanu, Portugalu, Rumuniji, Švedskoj, Švajcarskoj i Americi.
Nastupala je sa prestižnim orkestrima kao što su RAI Simfonijski orkestar Torino, Filarmonica della Scala, Sicilinaski simfonijski orkestar, a kao solista je svirala sa rumunskom Sibiu filharmonijom, Botosani filharmonijom takođe iz Rumunije i drugim italijanskim filharmonijama.
Njenu bogatu biografiju krase učešća sa izuzetnim svjetskim imenima na prestižnim festivalima i eminentnim halama.

SMG Ljubljana i HNK „Ivan pl. Zajc" Rijeka: „NAŠE NASILJE I VAŠE NASILJE", režija: Oliver Frljić
2019-07-06 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
Slovensko mladinsko gledališče Ljubljana i HNK „Ivan plemeniti Zajc“ Rijeka
„NAŠE NASILJE I VAŠE NASILJE“
inspirisano romanom Petera Vejsa „Estetika otpora“
Autor i reditelj: Oliver Frljić

Scenograf: Igor Pauška
Kostimografkinja: Sandra Dekanić
Majstor svjetla: Dalibor Fugošić
Inspicijentkinje: Sandra Čarapina/Ana Vidučić

Igraju: Barbara Babačić, Daša Doberšek, Uroš Kaurin, Dean Krivačić, Jerko Marčić, Nika Mišković, Draga Potočnjak, Matej Recer i Blaz Šef
Trajanje: oko 75 minuta

O PREDSTAVI:
Predstava „Naše nasilje i vaše nasilje“ širom otvorenih očiju posmatra Evropu naivno zatečenu izbjegličkom krizom, Evropu koja spremno zaboravlja na svoju kolonijalnu prošlost dok jednako tako spremno zatvara granice hiljadama onih koji bježe upravo pred posljedicama evropske i američke politike.
Predstava „Naše nasilje i vaše nasilje“ postaviće neka možda vrlo neugodna pitanja: Jesmo li svjesni da naše blagostanje zavisi od hiljada mrtvih na Bliskom istoku? Kupujemo li savjest svojom deklarativnom solidarnošću? U trenutku u kojem svjedočimo jednoj od najvećih svjetskih kriza nakon Drugog svjetskog rata, trebamo li se s ponosom nazivati Evropljanima ili se Evrope trebamo sramiti? Jesmo li spremni snositi posljedice evropske stoljetne arogantne dominacije? Oplakujemo li jednako žrtve terorističkih napada u Parizu i Briselu, kao i onih u Bagdadu? U kojem smo trenutku povjerovali da smo gospodari istine i da je naš Bog svemoćniji od drugih? I gdje se u svemu tome nalazimo mi, gledaoci ove predstave dok plačemo u polumraku dvorane pred fikcionalnim, odigranim prizorima, ali ostajemo ravnodušni pred stvarnim ljudima u izbjegličkim kampovima širom Evrope?
Predstava je nastala u međunarodnoj koprodukciji nekoliko evropskih pozorišta i festivala, koju uz riječki HNK čine HAU Hebbel am Ufer iz Berlina (Njemačka) kao inicijator projekta, Wiener Festwochena iz Beča (Austrija), Slovensko mladinsko gledališče iz Ljubljane (Slovenija), Kunstfesta iz Vajmara (Njemačka), Zürcher Theater Spektakel (Švajcarska) i sarajevski Festival MESS (BiH), uz podršku German Federal Cultural Foundation (Njemačka).
Riječ kritike:
„Devetero hrabrih glumaca iz Rijeke i Ljubljane – Barbara Babačić, Daša Doberšek, Uroš Kaurin, Dean Krivačić, Jerko Marčić, Nika Mišković, Draga Potočnjak, Matej Recer i Blaž Šef – briljantno je odigralo licemjerje bogate Evrope koja svakom izbjeglici traži dlaku u jajetu, dok se hiljade ljudi davi u Mediteranu ili skapava u blatu na prilazima Evropi. Ova predstava napada tu nepodnošljivu lakoću postojanja na koju je naučila Evropa, kako bi pokazala da ne možemo mirno stajati u vlastitoj udobnosti dok se oko nas događaju nepojmljive stvari.
Poetika šokantnih fleševa, začudnih slika i drskog govora, kojom Frljić iritira i desnicu i tzv. umjerene građane, već je prilično poznata, no za predstavu „Naše nasilje i vaše nasilje“ je važno to što je ona vrijedna u mjeri svoje težine. Ona govori o strahoti izbjeglištva i o užasu naše šutnje. Ili kako bi rekao politički teoretičar Edmund Burke: „Jedina stvar koja je potrebna za trijumf zla jest da dobri ljudi ne urade ništa…“
Bojan Munjin, Novosti

Gradsko pozorište – Podgorica: „Ah, šta sve mora jadno dijete“ (4+)
2019-07-04 21:30 | Ljetnja pozornica Doma kulture
Gradsko pozorište – Podgorica
Dramska scena za djecu
„Ah, šta sve mora jadno dijete“
Tekst i režija: Miroslava Mima Janković
Uzrast: (4+)
Igraju: Dijana Dragojević/Branka Femić, Dejan Đonović, Sejfo Seferović i Sanja Popović

O predstavi:
Ovo je duhovita priča o začeću i dolasku na svijet djeteta, njegovim prvim koracima i mukama sazrijevanja i odrastanju, koja je jednako zanimljiva i poučna, kako djeci tako i roditeljima.
